.:: TWA - Your Source Of Quality! ::. www.nordicbits.org
Når mine bilder velges for de store overskriftene, blir han helt rød;
Han ser ut til å ville drepe meg.
Hva venter han? Du er en mye bedre fotograf enn han.
- Derfor fikk du Andersonrapporten. - Det er først neste år.
Jeg håper bare at det faktisk blir noe av.
Må du tisse, Ronnie?
Jeg tror det betyr ja.
Sånn ja.
Ronnie... gå!
- Mye åpent, ikke sant? - Det er vakkert, men veldig annerledes.
Å bo her sparer oss masse penger.
Og det ligger bare en time fra byen.
Ronnie?
Jeg sa jo det. Vent til du ser innsiden.
- Velkommen til ditt nye hjem. - Dette stedet er enormt.
Hvordan skal vi kunne fylle det?
Vi har all tid i verden.
- John? Er du her, John? - Her inne.
Vi trenger virkelig å ha loppemarked.
Vær forsiktig med hullet i hjørnet, jeg så en kakerlakk gå ned der.
- Så ekkelt. Kan du fikse det? - Ja, ma'am. Jeg gjør det i morgen.
Jeg var akkurat ute i hagen og...
jeg er sikker på at jeg så noen stå ved enden av veien... som stirret på meg.
Nysgjerrig nabo? Eller kanskje...
en første invasjon av de blodtørstige landsbyboerne?
Kjempegøy. Vi får se hvem som ler om noen bryter seg inn.
Hva med at du hjelper meg å bære disse opp på loftet?
Ser jeg ut som en hushjelp? Din ekle kvinnehater...
- Ekle slavedrivere... Sexist... - Takk.
- Dette er den siste. - Toppen, vi tar dem senere.
Jeg trenger virkelig en dusj.
Tydeligvis... du også.
Jeg liker ideen.
For Guds skyld, Ronnie.
Hva i helvete?
Langsomt... langsomt... Perfekt.
Slutt å tulle.
Hold opp!
Det holder!
- Hva er det? - Det er en gave til Ronnie.
Kom hit, Ronnie. Her!
- Jeg tror ikke han liker den. - Tydeligvis ikke.
Smil!
Kjelleren er enorm. Masse plass for et mørkerom.
Hele huset er enormt. Jeg vet ikke hvordan vi skal kunne fylle det.
La oss håpe at vi snart finner et kreativt subjekt.
Om det er en gutt, hva syns du om Billy?
Nei, det må være macho. Som Jason, Vick eller Chuck.
- Og om det er en jente? - Ei jente...
Vanessa, Dahlia, Corinne...
Jeg vil ikke ha noen scene i morgen. Lover du?
I morgen drar jeg og fikser flytende valium. Liker hun ikke å drikke?
Du er så artig!
Ja... jeg pratet om... Sam Green... Han er fantastisk...
- Han er kjempegod. - Han er veldig interessert.
Jeg kan gi deg opplysningene hans.
Jeg har ikke vært inspirert siden vi kom hit. Jeg vet ikke om jeg kan selge dem.
Med mine siste malerier... Sånne kontakter hadde vært toppen.
Jeg stoler på deg, du er kjempeflink.
- Voilá! - For en service.
- For en perfekt mann å ha i huset. - Takk, Corinne. Jeg er smigret.
Dette huset er enormt. Jeg ville fått panikk hver gang jeg gikk inn.
- Ja. Det er... - Det er akkurat det vi ville ha.
Det er stort, mye for pengene og ikke inne i byen.
Om du blir lei av å fotografere, vet du iallfall hva du skal gjøre.
- Kokken Johnny, høres bra ut. - Takk for at du bryr deg om min karriere.
Du tok det store skrittet... Hvordan føles det?
John og jeg er veldig lykkelige. Du vet hva jeg følte om å flytte ut hit.
- Men jeg tror at det var rett valg. - Så nå er alt bra med John?
John er flott. Vi elsker virkelig hverandre.
Og vi prøver å få barn.
Vi har kjent hverandre lenge. Du vet hva jeg syns om John.
Han er aldri hjemme og etter det som skjedde...
Kom an, Cory. Vi har bare hatt én alvorlig krangel.
- Kranglet? Han slo deg, Kate. - Det hendte én gang, for fire år siden.
Kitty, du er som en søster for meg. Jeg vil bare ditt beste.
Hvis du syns at dette er det beste for deg...
Vi kommer snart! Vi kan vel prate om dette senere?
- Takk, det var herlig å se dere. - Det var en fornøyelse.
- Du er alltid velkommen. - Takk. Lykke til med alt, Kate.
Behandle henne godt, ellers kommer jeg etter deg.
Det vil jeg ikke risikere.
Jeg sender opplysningene om gallerieieren jeg traff.
Vi høres snart igjen.
- Er du opptatt? - Nei, kom inn.
Se på disse bildene...
- Hva tror du? - Noe på objektivet?
Det var det jeg trodde. Så jeg brukte samme kamera i hagen.
Se her.
Ingenting.
Jeg forstår det ikke.
Jeg er gravid.
Hva?
Jeg er gravid.
John! Er du her, John?
Er du der nede, John?
Kan du komme opp og hjelpe meg med noe?
John?
Flink hund, Ronnie.
Ronnie.
Kan du hjelpe meg med noe på loftet?
Jeg kommer snart.
Vil du bli med inn? Løp, løp!
- Hva er det, skatt? - Jeg hadde en drøm.
- Enda et mareritt? - Jeg er ok.
Sov videre.
Du angrer ikke?
Nei.
Du og barnet vårt er det vakreste jeg kan be om.
John!
Det var fryktelig. Det var en liten jente. Hun vekket meg og løp hit.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre.
Ok, ok.
Du har mye å tenke på akkurat nå.
Det var bare fantasien din, det er ingen her.
Det eneste barnet i dette huset kommer til å være vårt.
Jeg må forstørre noen negativ. Så lager jeg middag.
I morgen må jeg til byen og skaffe litt film. Trenger du noe?
Ja, jeg vil at du er til stede.
Halve tiden fotograferer du, og så er du i mørkerommet.
Jeg husker ikke sist vi spiste sammen.
Jeg jobber med et prosjekt, og når det er klart...
Hvil deg litt. Jeg er straks klar.
- Kate... Du burde kanskje ikke... - Du har rett.
Det hele er så absurd, jeg er så stresset. Jeg orker ikke mer.
Det er naturlig å være stresset i din situasjon. Men hva er det med John?
Jeg vet ikke, han oppfører seg underlig.
Han fotograferer ting jeg ikke forstår. Flere hundre bilder.
Så låser han inn seg inn i mørkerommet og slipper meg ikke inn.
Hør. Ikke tenk på det nå, fokuser bare på fødselen og siden...
kan du forsøke å ordne ting.
Faen. Du gjorde feil valg, Kate. Jeg er lei for det.
- Hva mener du? - At du godtok unnskyldningene hans.
At du gikk med på å komme hit, isolert fra alle du kjenner.
Og ja, at du ble gravid med en som han.
- Har du gått fra forstanden, Corinne? - Nei, Kate. Jeg er bare ærlig.
Du ringte meg og ba om råd, eller kanskje bare for å prate...
og jeg finner deg i akkurat den tilstand jeg var redd for.
Vær så snill... Gi deg av herfra så fort sønnen din er født.
- Jeg kan ikke forstå at du sier det. - Kom an...
Dette barnet var det siste du trengte. Innerst inne vet du også det.
Det begynner å bli sent og jeg vil ikke at du sitter fast i trafikken.
Ok, jeg forstår.
Jeg går.
Kate!
- Hva gjør du her inne? - Jeg trodde jeg hørte noe.
Flere mareritt? Vær så snill, John.
Vil du få hjelp? Kanskje prate med noen?
- Jeg tror det ville være bra for oss. - Nei, jeg er ok. Virkelig.
Vent, kom hit.
- Ja, jeg vet ikke hva det er. - Jeg så det tidligere.
Det har blitt verre, skatt.
Jeg liker det ikke, du burde sjekke det. Det ser ut som en betennelse.
Jeg går til legen i morgen. Jeg lover. Vi går tilbake til sengen.
Kan du komme inn og se på noe?
- Hva skjedde? - Jeg skal vise deg.
Se selv.
- Du må sovnet og hatt et mareritt. - Nei, nei de var annerledes.
Jeg drømte ikke.
Det er noe galt med dette huset, John. Jeg føler det på meg.
Jeg merker det på deg. Som jeg merket det på Corinne.
Hva prøver du egentlig å si? At vi burde dra tilbake til byen?
Du er ikke den første kvinnen til å føde et barn.
Du lar din bortskjemte, snobbete paranoia påvirke deg.
Og jeg er den som trenger hjelp?
En kvinne i din tilstand burde ikke røyke.
For å være ærlig, burde du ikke røyke i det hele tatt.
La meg presentere meg. Jeg er Andrew Powell, den lokale presten.
- Kate Davies, hyggelig å treffe deg. - Hvordan er det nye hjemmet?
- Hvordan visste du det? - Rykteflommen startet så fort dere kom.
- Etter at de fremmede kom hit? - Det er som å bo i et stort akvarium.
- Vær så snill, kall meg Kate. - Her kjenner alle til alle...
og alt som skjer, selv det mest irrelevante. Som en utenomjording.
- Som en invasjon. - Som en invasjon.
Men sannheten er alltid mye mer interessant enn ryktene.
Det gamle huset har stått tomt altfor lenge.
- Kjente du familien som bodde der? - Familien McNamara, ja.
William bodde der med sin kon Shelly og deres unge datter Maggie.
Dessverre skjedde en fæl tragedie. William hadde vært dårlig en stund...
- Hva skjedde? - Det er ikke viktig.
Men som dere sikkert forstår, ble landsbyboerne sjokkert.
De lot seg selv henføres av gamle legender.
- Jeg glemte tiden. Jeg må gå. - Selvsagt. En glede å treffe deg.
- Du vet hvor du finner meg. - Takk.
Og vær så snill, slutt å røyke. Iallfall for ditt barns skyld.
Det skal jeg.
- Hyggelig spasertur? - Den friske luften var bra for meg.
Jeg møtte den lokale presten. Han fortalte om familien som bodde her.
Tydeligvis tror hele landsbyen at huset har en forbannelse over seg.
Så du traff en prest som sa at huset vårt har en forbannelse over seg?
- Vi drar ikke herfra. - Jeg vet det. Jeg mente ikke det.
Jeg vil ikke dra, vi blir her.
John! John!
Våkn opp, John!
John! John!
Ronnie! Ronnie? Kom hit!
Ronnie?
Har du sett Ronnie?
Nei.
Kan du slutte å fotografere i et minutt og høre på meg?
For Guds skyld, John. Du skulle jo tette hullet.
Huset blir invadert av de krypene. Og du tar bilder av dem...
Jeg er veldig urolig for deg.
Jeg jobber med et prosjekt.
Jeg fant et foto på loftet. Det var av familien som bodde her.
- Hva gjorde du på vinden? - Ingenting.
Kan du se på meg, John?
Jeg jobber.
Du må høre på meg! Det er noe rart i dette huset. Familien...
Hvilke de var og hva de gjorde er ikke min bekymring. Ikke din heller.
John! Lukk opp døra!
John! Lukk opp døra! John!
Lukk opp døra nå!
Hvorfor ville du treffe meg? Har dere endelig bestemt dere for å gifte dere?
Pater, jeg må prate med deg om familien som bodde i huset.
- Hør her, Kate. Da jeg pratet med... - Nei. Vær så snill. Jeg må prate med deg.
Det handler om dette.
Familien McNamara. Deres ting var fortsatt i huset?
Vær så snill, pater. Fortell hva som skjedde. Jeg må få vite alt.
Kate... La oss sette oss ned.
William viste ikke umiddelbart tegn på sykdom.
De virket lykkelige. Jeg ble overrasket da Shelly kom og ville skrifte.
Hun sa at hun var redd. Urolig for mannen sin.
Hun sa at hun ikke kjente ham igjen.
I starten tenkte jeg ikke mye på det, men så begynte hun å komme tilbake.
For hver gang var hun mer og mer urolig.
Til en dag da hun tok med seg datteren sin, Maggie.
Hun ba meg passe henne. Hun var overbevist om at han ville skade henne.
Jeg kunne ikke hjelpe henne, så jeg nektet. Jeg ba henne gå til politiet.
Hun var overbevist om at hennes manns problemer ikke var av jordisk karakter.
- Hva mener du? - Hun trodde at mannen hennes var besatt.
Da hun gikk, følte jeg meg overveldet av skyld, -
- så jeg gikk til huset for å se om jeg kunne hjelpe til.
Da jeg kom dit var det for sent. William hadde drept kona med en hammer-
-og hengt datteren.
Tro kan ofte eksplodere på en ukontrollerbar måte-
- hos de som er ensomme eller har alvorlige problemer.
Den fine linjen mellom forestilling og virkelighet viskes ut.
- Så William var gal? - Ja, familien hans led av schizofreni.
Shelly kunne ikke håndtere det. Det er et vanskelig problem den dag i dag.
Forestill deg hvordan det var for 20 år siden.
Jeg tror jeg har sett ting i huset, koblet til familien.
Og John... Han oppfører seg så rart nå.
Han låser inn seg hele dagen. Jeg vet ikke hva han driver med.
Han er ikke seg selv... og han er så fraværende og distré.
Kate... Det fins ikke noe som kobler familien McNamara til dere.
Det som skjedde dem var fryktelig sørgelig.
Du går gjennom en vanskelig periode og makten i forestillinger kan være grusom.
Som prest kan jeg forsikre deg om dette.
Forestillinger er en åpen dør som kan lede til stor ondskap.
Du er en rasjonell person, det fins ingen grunn for deg å flykte til-
- noe som bare er en konvensjon for de uvitende og ensomme...
- Pater, jeg... - Du er verken ignorant eller alene.
- Det vet du godt. - Neppe ord fra en lokal prest.
Man må lære å være objektiv og se alle troens sider.
For det vi har en tendens til å se som godt eller ondt.
Gud og djevelen er bare en konvensjon for noe som er mye mer komplekst.
Kate!
Er du der, Kate?
Hør her, jeg er lei for sist.
Hallo? Er det noen der?
John?
Innser du at det gått to timer siden du sa at du ikke skulle være borte lenge?
Jeg avsluttet jobben og tok en dusj.
Du tok en dusj? Måtte du friske deg opp?
Jeg så en kakerlakk tidligere.
Jeg gjør det i morgen.
- Hva ville du prate om? - Jeg pratet med pater Powell.
- For Guds skyld, Kate. Jeg sa jo... - Jeg vet det. Kan du bare høre på meg?
Han fortalte om familien som bodde her og hva som skjedde med dem...
- Det var en massakre her! - Nei, Kate. Du skal høre på meg.
Du lar deg selv bli påvirket av tull.
De er rykter skapt av landsbyboere. Våkn opp!
Hører du hva du sier? Det er noe som ikke er rett her!
- Forstår du ikke? - Jeg har pratet ferdig.
Du har pratet ferdig? Det er det du gjør best.
Unngår alle diskusjoner, alle problemer. Alle jævla problemer!
Greit, om det er sånn du vil ha det. Jeg vil ikke oppdra barnet mitt med deg.
Kate...
- Unnskyld. - Ikke rør meg!
Jeg er lei for det, Kate.
- Jeg er lei for det. - Hva skjer med oss?
Jeg er lei for det.
- John? - Hva gjør du her nede?
Jeg skulle bare...
Vi må vekk herfra, John. Jeg kan ikke være ett minutt til i dette huset.
John!
Jeg har sagt det tusen ganger... Nei.
John... Jeg begynner virkelig å bli redd.
Jeg har ingen hensikter om å forlate dette huset.
Barnet vårt skal fødes som jeg har planlagt.
Ronnie... Hva gjorde du?
Noen drepte ham kanskje fordi han ikke sluttet å bjeffe.
Hør på meg! Vi må dra!
Hjelp meg.
Kate!
Hjelp meg!
Jeg er her, John.
Sånn ja.
Jeg forstår ikke.
Ta meg hjem.
Nei. Helvete!
Kate...
Kom an...
John? Nei! John!
John! John! John?
John? John?
John?
John... Hva gjør du?
John... Ikke kom nærmere.
John?
Kitty?
Hva skjedde?
Hvor er jeg?
Hvem er disse folkene?
Hva skjedde?
Min sønn? Hvor er sønnen min?
Jackson! Barnet mitt!
Jackson!
Hvem er dere?
Kate... Barnet ditt er ikke Johns sønn.
Hva snakker du om?
Vi er en organisasjon mye eldre og større enn du kan forestille deg.
Jeg selv, de som er samlet her og ironisk nok også du, -
- vi er bare små element i en mye større virkelighet.
Som vi bare kan oppfatte.
Omtrent et år før den uheldige familien McNamara flyttet inn i huset, -
- samlet vi oss her... for å kontakte ham.
Jeg forsto at William ikke var faren til deres barn-
- og da jeg innså hva som faktisk hadde hendt, hadde også Shelly gjort det.
Men det var for sent.
Vi trodde det endte der, men noen år senere, etter at de hadde flyttet inn, -
- forsto jeg takket være deres skriftemål-
- at det som skjedde dem kom av det vi hadde utført her.
Og det har hendt igjen, Kate. Med dere.
Barnet ditt er frukten av hans sæd.
Slutten på en påkallelse der du ubevisst var det fremste verktøyet.
Dette barnet ble født i tempelet der han ble vekket, -
- og skjebnen hans ligger dessverre ikke lenger i dine hender.
Du er gal. Du er gal!
Jeg vil ha sønnen min! Hvor tar dere ham?
Hvor tar dere ham? Å gud!
Frøken Davies. Hvis dette er siste gangen du ser sønnen din, -
- er det fordi du har bestemt det. Men du unnfanget ham...
Vi kan tilby deg sjansen til å slutte deg til oss for å oppdra ham.
I sin tid vil du forstå hvor viktig barnet ditt faktisk er.
Ellers blir det som om han aldri har eksistert. Akkurat som moren hans.
Nei. Nei! Nei!
Jackson! Nei! Gi ham tilbake til meg!
Gi meg tilbake barnet mitt! Vær så snill! Nei!
Nei!